Sâmbătă 16 Noiembrie,
1532, Peru.
Două lumi sunt gata sa se ciocneasca.
Aventurierii spanioli au venit pentru aur și glorie.
Acum, ei trebuie să facă fată celui mai puternic om din America:
Atahualpa, Impăratul incașilor.
Călugărul spaniol i-a spus lui Atahualpa
că această carte contine cuvintele sfinte ale lui Dumnezeu.
Cuvintele scrise și hârtia ii sunt necunoscute. A văzut doar niste mazgaleli plictisitoare.
(: SDR :)
Respingerea involuntara a creștinismului a devenit scuza
pentru crima și jaf la o scară epică.
Sec XVI i-a văzut pe europeni mergand departe pentru a jefui aur și argint.
Averile se vor face aducand consumatorilor
căldură,
frumusete,
si arome noi.
Piratii vor deveni oameni de afaceri,
comercianți care vor creea primele companii moderne rivalizand cu vechile regate.
Timp de 150 de ani, ei se mișca facand avere și jefuind in drum spre capitalism.
E o poveste sângeroasă si consecințele sale sunt inca peste tot în jurul nostru astăzi.
ISTORIA LUMII DE ANDREW MARR
ERA JEFUITORILOR
O jumătate de oră înainte de răsărit, 3 August 1492.
O expeditie pleaca din sudul spaniei.
Cele trei nave au un echipaj spaniol de 90 de oameni, conduse de un căpitan italian:
Christofor Columb.
Au de gand sa ajunga in Orient, țara mătasurilor și banilor.
Singura cale pentru europeni de a ajunge in est, era o calatorie pe uscat de 8.000 de km.
Comercianții musulmani controlau lunga ruta.
Europeanul care ar găsi o rută directă pe mare,
ar elimina intermediarii și ar face o avere.
Planul lui Columb era riscant.
El va merge spre vest, conform hartii lumii cunoscute.
Deci, când Columb a declarat că ar putea ajunge in Japonia
în patru săptămâni de navigatie din Insulele Canare,
el socotind o distanța de 3.800 km,
a sunat ca un frumos joc de noroc.
Desigur, chiar si Columb știa, atunci când a plecat,
că a prezentat calcule mult prea optimiste.
Au navigat cele patru săptămâni socotite de el, dar nici urma de uscat.
Echipajul nu mai împărtășea optimismul căpitanului lor.
Nici unul dintre ei nu ajunsese atat de departe pe intunecatul Atlantic, mai înainte.
Era doar un lucru care ii determina sa continue drumul :
regele și regina Spaniei ofereau o recompensă mare primului marinar care zărea uscatul:
10.000 de monede de argint pe an pentru tot restul vieții.
Și totuși, săptămânile treceau, cu nenumarate alarme false de uscat
și marinarii erau din ce in ce mai descurajati.
Si Columb a trebuit să ii implore și să ii roage pentru a-i face sa continue.
Dupa mai mult de cinci săptămâni de drum, încă nimic: doar marea nesfârșita.
Dar deodata, la ora 2 noaptea, pe 12 octombrie 1492,
un marinar pe nume Rodrigo de Triana a vazut în cele din urmă ceva.
Acea fabuloasa recompensă regala era a lui:
câștigase lozul cel mare!
Era al lui?
Nu, a spus Columb.
El însuși văzuse o lumină cu 4 ore mai inainte.
Trebuie să fi fost de pe insulă.
Deci, recompensa împăratului era a lui.
De Triano nu a putut ierta niciodata aceasta trădare.
Se spune că, dupa cativa ani, a murit în obscuritate, spanzurandu-se pe o corabie.
Era convins că a ajuns în Orientul Extrem.
Aceasta insemna in China, sau Japonia sau, eventual, India.
De fapt, "a aterizat" undeva în Bahamas.
A infipt steagul spaniol și a declarat ca numele insulei va fi...
San Salvador: Hristos Mântuitorul.
Numele său real era Guanahani: asa o numise bastinasii.
Bastinasi, pe care, încă total confuz, Columbus i-a numit "indieni".
Și asa le-a ramas numele.
Columb a scris:
"Ar trebui să fie buni servitorii, pentru ca repeta foarte repede orice le-am spune."
"Cred că pot sa fie creștinizati foarte ușor,
pentru ca par să nu aibă nici o religie."
"Arme, nu au."
"Le-am aratat săbiile, pe care le-au prins de lama și s-au tăiat din ignoranță."
"Aș putea sa-i cuceresc cu 50 de oameni și sa-i guvernez cum vreau eu."
Columb pare să fi identificat cele trei lucruri care vor defini relația Europei cu...
ei bine, oricine a crezut el că sunt:
Religia, cucerirea și sclavia.
Marinarii spanioli au reperat ceea ce vroiau:
Aur. În inele mici agățate de nasul bastinasilor.
Au vandut mărgele de sticlă din Veneția cat de multe au putut găsit.
Ce credeau insularii despre spanioli?
Nu vom ști niciodată.
În 18 ani, 98% din populația insulei... va fi moarta.
După 13.000 ani de izolare de restul umanitatii, locuitorii de aici nu aveau nici o imunitate
la tifos sau variola sau alte boli comune ca raceala sau altele și "au căzut ca muștele".
Spaniolii nu au înțeles acest lucru. Venisera aici doar ca sa caute aur și argint.
Există, de asemenea, dovezi că bastinasii americani
ar fi mai dat spaniolilor inca ceva pentru a aduce acasă:
o noua tulpina de sifilis.
Dar cel mai important lucru pe care Columb l-a adus înapoi, a fost o veste de prima pagina:
există acolo o lume pe care noi, europenii, o putem lua.
Și asa au si făcut!
In urmatorii 40 ani, conchistadorii spaniei vor jefui America Centrală,
și pe toti pe care i-a gasit.
Mormântul lui Columb din Catedrala din Sevilla este monumentul unui om
care a început toate acestea, omul care încă se spune că "a descoperit America".
De fapt, el a gasit locul acesta gândindu-se că merge in Extremul Orient.
Calculele lui erau gresite.
El nu a avut absolut nici o idee unde era si el a gresit cu doar...
un continent si întregul Ocean Pacific.
Cristofor Columb a făcut cea mai importanta greseala din istoria omenirii.
Șansa de a gasi bogatie,
a dus navele europene în toate direcțiile, în secolul următor.
Ceea ce a inceput ca un jaf, va crește într-o retea de comerț maritim internațional.
Începuturile unei noi ordini economice.
Dar in 1517, vestea lui Columb ca a descoperit o lume nouă
a avut un impact foarte mic pentru oamenii simpli din Europa.
Viețile lor de zi cu zi erau dominate de o putere mult mai apropiata:
Biserica Catolică.
Majoritatea europenilor traiau într-o lume constrânsa de sărăcie,
ignoranță fata de lumea exterioară și teama de foamete, violență, boală.
Cea mai buna speranța a unei vieți mai bune era în viața de apoi.
Și cheile cerului erau strict în mâinile bisericii.
Mântuirea era vânduta sub formă de indulgente: certificate pentru iertarea păcatelor.
Pașapoarte virtuale spre cer în schimbul unor bani grei.
Și unul dintre cei mai buni vanzatori de mântuiri bisericesti
era un om numit Johann Tetzel.
Valul de vânzări al lui Johann Tetzel era eficace, dar nu era si subtil.
Te temi de focurile iadului...
...plăteste.
Săracule, părinții tai morti sunt acolo în purgatoriu,
în flăcări, în agonie, cerșind eliberarea...
...plateste.
Și dacă credeți că nu e adevarat, aici e unul din sloganurile lui Tetzel:
"Cand banutul in cufere zdranganeste Sufletul din Purgatoriu izvoraste."
Și, bineînțeles, toti acesti banuti se duc la mai marii bisericii.
Papa Leon X era "chitit" pe bani.
A reconstruit Basilica St Petru, cea mai mare biserica din lume.
Dar pentru unii, vânzarea de indulgențe de catre Papa contra banilor, arata cinic și lacom.
Pe 31 octombrie 1517, un călugăr german a tintit la varful bisericii, în Wittenberg, Saxonia,
bătand în cuie intr-o ușa de stejar 95 de argumente împotriva comportamentului Bisericii.
Numele lui era: Martin Luther.
Era in culmea furiei.
Vroia o luptă publică.
Și acesta a fost modul lui de a argumenta:
in afara bisericii, pe străzi si în cuvinte pe care toată lumea sa le înțeleaga:
"Papa", a spus el, "este extrem de bogat."
"De ce să nu construiască Bazilica Sfântul Petru cu banii lui,"
"mai degrabă decât cu banii credincioșilor săraci?"
Existasera proteste împotriva puterii Bisericii si mai înainte.
Dar de data aceasta, o masinarie creata de Johannes Gutenberg
a ajutat la transformarea protestului lui Luther într-o adevarata revoluție:
tiparul.
Până atunci, cărțile erau copiate de mână, cu mari cheltuieli.
Acum sute de copii puteau fi facute.
Prin 1500, mai mult de 15 milioane de cărți erau în circulație în Europa.
Una din trei cărți vândute în Germania era scrisa de Martin Luther,
fiecare fiind o lovitură data autoritatii bisericii.
Atunci, Papa a lovit pe la spate:
l-a blestemat pe Luther eretic și l-a excomunicat din biserică,
ceea ce însemna nu numai că putea fi ars pe rug ca eretic,
dar, mai important, putea arde în iad pe veci.
Luther niciodata nu a fugit de luptă.
Asa ca, aici, în Wittenberg, sub un stejar și în fața unei mulțimi aplaudand,
a luat documentul de condamnare al Papei, numit "Bula papala" și l-a pus pe foc.
Și apoi, în cazul în care Papa nu ar fi inteles mesajul,
l-a numit si... "Anticrist".
Pe 16 aprilie 1521, Luther a fost trimis în judecată.
Se confrunta cu sefii bisericii europene si ai statelor vorbitoare de limbă germană
condusi de imparatul Sfântului Imperiu Roman, Carol V,
de departe cel mai puternic monarh din Europa.
Lui Luther i s-a cerut să confirme ca el a fost autorul cărților ofensatoare.
Acesta este un moment periculos.
Când i-au cerut să se dezica, el răspunde:
<< Dacă as nega aceste cărți, nu as face decat sa intaresc tirania. >>
Aceasta fiind tirania papei.
El spune apoi prinților germani:
<< Haideti, o putem face împreună. >>
Unii prinți din nordul Germaniei s-au alaturat revoltei lui
ca o modalitate gratuita de a atenua puterea Romei.
Au devenit cunoscuti ca "protestanți".
Unul dintre ei, Frederick de Saxonia, l-a salvat pe Luther de la arderea pe rug.
Luther s-a ascuns aici, la castelul Wartburg-ilor, unde a stat un an ascuns.
Si-a lasat sa-i creasca părul și barba și se auto-numește Junker Jorg.
În timp ce a stat aici, a tradus Biblia în germană,
astfel încât toată lumea sa o poata citi și înțelege.
Si a dat germanilor o extraordinara "cutie cu comori"
de expresii muscatoare și cuvinte de neuitat.
Într-un fel, a fost, de asemenea, Shakespeare-ul lor.
Dar în timp ce Luther se ascundea, protestul pe care l-a inspirat i-a scapat de sub control.
In 1524, revolte violente au izbucnit printre țăranii săraci din intreaga Europă Centrală.
Luther era îngrozit:
un protest împotriva corupției bisericii se transformase într-o revoluție socială.
În ciuda încercarilor de tratate și compromisuri,
protestanții și catolicii au plecat la război pentru 125 de ani.
Prințul protestant se va lupta cu prințul catolic.
Dinastia se va lupta cu alta dinastie.
Familiile se bat intre ele.
În războaiele religioase europene, 11 milioane de oameni vor muri.
Mai multi europeni fug din casele lor
decât oricand de la colapsul Imperiului Roman, până la ororile sec. XX.
Dar costul acestor războaie religioase va fi plătit si de restul lumii.
Spania catolica si-a finanțat războaiele religioase din Europa cu aurul din America.
Prin 1532, Spania isi crease in America cel mai mare imperiu.
Tawantinsuyu: tara de 5.000 km lungime a incas-ilor.
Sâmbătă, 16 noiembrie 1532.
Piața centrală din Cajamarca,
din actualul Peru.
Francisco Pizarro și 168 de soldați spanioli se ascundeau în clădirile din jurul pietei.
Intinsesera o capcană disperata pentru a-l captura pe împăratul Inca, Atahualpa.
Împăratul Inca era curios sa-i intalneasca pe acești străini care cerusera să-l vadă.
Cercetașii lui Atahualpa urmarisera progresele lui Pizarro
si raportasera despre aceste sărmane, incompetente creaturi
închise în coji de metal și calarind lame mari.
Evident, nicio amenințare.
Si Atahualpa a crezut ca, poate ca merita sa arunce o privire.
80.000 de trupe de atac ale lui Atahualpa s-au campat în jurul orașului.
Spaniolii erau depășiți numeric cu mai mult de 400 la 1.
În spatele zidurilor, chirciti pe jos, multi dintre spanioli,
asa cum au mărturisit după aceea, asteptau intr-o teroare totală.
Singura lor șansă era o ambuscadă.
Pizarro miza pe armele necunoscute în lumea Inca:
săbii de oțel, pusti, cai și tunul.
Și din fericire pentru spaniol, nimeni din anturajul lui Atahualpa nu era înarmat.
Incasii nu au simțit nici o amenințare:
nu este nevoie de arme intr-o ocazie pur ceremoniala.
La ora patru, fratele Vicente de Valverde a ieșit din ascunzătoare.
Printr-un interpret, călugărul i-a spus lui Atahualpa
ca aceasta carte conține cuvintele sfinte ale lui Dumnezeu.
Aceasta nu însemnat nimic pentru inca.
Nu exista ceva asemanator unei carti în lumea lui.
Papa decretase că oamenii din Lumea Nouă erau oameni și erau demni de respect ...
cu excepția cazului în care respingeau creștinismul.
<< Ieșiti afară, creștini! >> << Ieșiti afară, creștini! >>
Pizarro s-a folosit de respingerea Bibliei de catre Atahualpa ca scuza pentru a lansa atacul.
În două ore de masacru și confuzie, cel puțin 2.000 de incasi au murit.
Cei mai multi au murit călcandu-se în picioare încercand sa scape.
Niciun spaniol nu a murit.
Și Pizarro l-a luat pe Atahualpa ostatic.
Atahualpa s-a indignat cand s-a trezit el însuși încarcerat.
În ochii lui, el era conducătorul lumii.
Dar curând si-a dat seama ce vrea Pizarro.
Atahualpa si-a ridicat mâna, cat a putut de sus, în camera unde era reținut.
Se crede ca era această cameră.
Și a spus că va umple camera pana la aceasta înălțime cu aur.
Și apoi o va umple cu argint, de două ori aceasi înălțime.
Nu știm ce a răspuns Pizarro.
Bănuiesc că pur și simplu a zâmbit.
A fost nevoie de opt luni pentru a aduna răscumpărarea.
6.000 kg de aur și 12.000 kg de argint.
Odată ce spaniolii au avut aurul, nu mai aveau nevoie de Atahualpa.
L-au adus pe împărat in piața din Cajamarca.
I-au dat posibilitatea sa aleaga:
convertirea la creștinism și sugrumarea
sau respingerea și arderea de viu.
Atahualpa s-a convertit.
Ultimele sale cuvinte au fost pentru Pizarro.
Ia cerut să aibă grijă de copii săi.
Pizarro a acceptat.
Imperiu lui Atahualpa s-a prabusit.
Războiul civil și bolile europene au deschis calea spaniolilor ca sa preia Imperiul Incas.
În secolul urmator,
peste 100 milioane de lire sterline in argint și aur au fost expediate in Spania.
În banii de astăzi, jaful Spaniei ar fi în valoare de 10 mii de miliarde de dolari.
Doar la 40 de ani de la prima calatorie a lui Columb,
Spania era bogata dincolo de orice imaginație.
Dar ce a făcut Spania cu aceasta prada ?
Si-a aurit bisericile și palatele
si a cheltuit restul averii in războaie religioase, pe care Spania le-a pierdut.
Timp de 60 ani, Spania a fost strălucitoare... dar falimentara.
Aceasta este o poveste în care nimeni nu vede ce este chiar sub ochii lor.
Atahualpa a fost orb la amenințarea spaniolilor si li s-a oferit singur.
Pizarro a crezut că prin cucerirea incașilor va fi fericit și bogat.
De fapt, obsesia aurului atat i-a corupt si pe proprii sai soldați,
incat pana la urma l-au ucis... si pe Pizarro.
Și spaniolii nici măcar nu au văzut bogăția reală a Perului peste tot în jurul lor:
umilul cartof.
Plantele Noii Lumi, ca porumbul, cartoful și roșia,
au dat la miliarde de oameni de pe întreaga planetă
o sursă ieftină și puternica de hrană, timp de secole.
Ele au adus o contribuție mai mare la prosperitatea lumii
decât tot aurul și tot argintul furat vreodată din Peru.
Resursele naturale au fost mai importante decât aurul
în transformarea economiei mondiale.
Poate cel mai dramatic exemplu în acest sens este Rusia.
În 1570, era un avanpost sărac la marginea Europei.
Astăzi, Rusia este de departe cea mai mare țară din lume.
Cea mai mare parte este in Siberia, vasta intindere de păduri și munți
alta dată cunoscuta sub numele de "Sib Ir", "Tara adormita".
Omul care a trezit Siberia, a fost cel care a făcut Rusia modernă.
Ivan Grozny.
Ivan cel Groaznic.
Țarul Ivan se confrunta cu o dilemă:
Cum ar putea sa-si faca țara o putere importantă pe scena europeană
când avea doar o agricultură primitiva și câteva resurse naturale.
Răspunsul era ascuns în păduri.
Blanurile.
Din 1550, temperaturile din întreaga lume au început să scadă dramatic.
Noi o numim Mica Epocă Glaciară.
Este momentul în care Tamisa a început să înghețe puternic,
când Islanda a fost separată din când în când de restul lumii de marea inghetata,
au fost ninsori mari în Spania și Portugalia.
Și înaintea țesăturilor moderne,
purtarea blănii era una dintre puținele metode de a te incalzi.
Și cu cat erai mai bogat, cu atat o mai buna calitate de blana iti puteai permite.
Ivan a apelat la întreprinderea privată.
A chemat o familie de comercianti magnați, Stroganov-ii.
Ivan le-a dat privilegiul să exploateze pădurile de la nord și est de Moscova.
Stroganov-ii au angajat apoi niste... "antreprenori privați".
Mercenari, condusi de un cazac numit Yermak.
Cel mai rapid mod pentru Yermak de a obține blana,
a fost pur și simplu să o ia de la vânătorii bastinasi.
Yermak a mers apoi mai departe spre est,
pe terenurile conduse de Kuchum, Han al Sibir-ului.
Un descendent direct al lui Gingis Han.
Majoritatea oamenilor lui încă foloseau arcuri și săgeți, sulițe și săbii.
Oamenii lui Yermak aveau muschete moderne.
Unii dintre oamenii lui Kuchum nu mai văzusera niciodată o armă.
Unul dintre ei a descris groaza lor.
"E un fulger de foc..."
"...un fum și un tunet mare."
"Nu te poti feri de el."
Pustile au dat victoria europenilor la fel de sigur cum a dat-o si în America de Sud.
Dar Hanul Sibir-ului a scăpat în pădure.
Yermak l-a proclamat pamant al Rusiei
si a trimis un tribut lui Ivan cel Groaznic: 5.200 dintre cele mai bune blănuri siberiene.
Când Ivan a văzut blanurile,
trebuie să fi realizat că totul se schimbase.
Toate animalele cu blană din aproapiere de Moscova, fusesera de mult exterminate.
Dar Siberia era o "Bonanza" de blănuri.
O blană de vulpe neagră, de exemplu, valora de mai mult decât greutatea sa în aur,
și blănurile din Siberia erau nelimitate.
O avere nelimitată pentru comert însemna putere nelimitată.
Ca să-i mulțumeasca lui Yermak,
Ivan i-a făcut cadou o armura și la numit Prinț al Siberiei.
Yermak s-a afundat mai adânc în salbaticie încă doi ani.
Dar intre timp, rușii erau epuizati si au ramas fara alimente.
În noaptea de 5 august 1584, Yermak si-a făcut tabăra pe râul Irtysh.
Dar Kuchum urmărise fiecare pas al rusilor.
Se spune ca Yermak a fugit în râu ca sa scape.
Dar armura lui grea l-a tras in jos.
Yermak a fost înecat de darul primit de la Ivan.
Victoria lui Kuchum va fi de scurtă durată.
Un potop nesfarsit de coloniști și hoti ruși l-au urmat pe Yermak în Siberia.
Le-a trebuit rușilor doar 60 de ani ca sa avanseze 6.500 km în Asia,
toata distanta până la Oceanul Pacific.
Siberia era acum rusă.
Este imposibil să ne imaginăm Rusia modernă fără Siberia.
Ar fi fost doar o alta tară din Europa de Est.
Și ca bogăție,
80% din gazul și cărbunele Rusiei și 90% din rezervele ei de petrol
se gasesc in Siberia: baza puterii sale moderne.
Dar când europenii au lovit in alte culturi avansate,
acestea au trait timpuri mult mai dure.
Japonia a avut șansa de a se deschide și apoi de a-si răspândi puterea în întreaga lume,
la fel ca orice tara europeana.
Dar Japonia a spus "nu".
Și, ciudat, am putea mulțumi religiei europene pentru aceasta.
Japonezii s-au indreptat spre creștinism,
atunci cand preoții iezuiți au venit din Portugalia, în 1549.
Pe la inceputul anilor 1600, cel puțin un sfert de milion de japonezi erau catolici.
Iezuiții trebuie să fi crezut că erau aproape de a face din Japonia o țară catolică.
Și ca intermediari în comerț, influența lor era mare.
Aprilie, 1600.
Castelul Osaka.
Un naufragiat englez numit William Adams
a fost adus în fața celui mai puternic războinic japonez:
Tokugawa Ieyasu.
Iezuitii au fost chemati.
Nu se bucurau de sosirea unui eretic protestant englez.
Aveau unele sfaturi creștine bune pentru japonezi:
răstigniti-l!
Din fericire pentru Adams, Ieyasu le-a ignorat sfatul.
Ieyasu era un om cu o mare deschidere intelectuală și curiozitate
despre lumea din afara.
Povestile incredibile ale lui Adams
despre cei doi ani de calatorie spre Japonia, il intriga si amuza pe Ieyasu.
Curând, Ieyasu l-a luat pe Adams ca sa-l învete matematică și geometrie.
El dorea sa aiba o flota oceanica proprie.
Si Adams, care luptase cu Drake împotriva Armadei, avea aptitudinile necesare.
Cu Adams, japonezii au construit două replici perfecte
ale tipului de nave europene care călătoreau în lume.
Curând, Ieyasu depindea foarte mult de Adams.
Atat de mult, incat i-a spus ca nu mai putea părăsi Japonia.
În 1603, Ieyasu a devenit shogun: liderul militar al intregii Japonii.
Și l-a onorat pe Adams într-un mod in care nici un alt străin nu a mai fost, înainte sau după:
Adams a fost făcut samurai.
"William Adams, navigatorul, este mort."
"Samurai-ul Miura Anjin se naște."
În ciuda respectului reciproc arătat de Adams și Ieyasu,
limitele toleranței japonezilor fata de creștini era pe cale să fie testate.
Iezuitii au ajutat la construirea unui imperiu comercial pentru Portugalia și Spania.
Dar scopul lor ascuns era un imperiu religios pentru biserica catolică.
În 1615, catolicii japonezi au sprijinit un rival al lui Ieyasu.
În asediul castelului Osaka, furios, shogun-ul masacreaza 40.000 dintre ei.
Și iezuiții au fost alungați din Japonia.
Creștinismul a fost interzis, străinii au fost expulzați
și tuturor japonezilor le-a fost interzis sa plece din propria țară sub pedeapsa cu moartea.
Navele japoneze au fost construite de acum incolo cu o gaură specială în pupa,
astfel încât, dacă s-ar duce prea departe pe mare, oceanul agitat le-ar răsturna.
Aceste nave au fost construite ca să rămână in apropierea uscatului.
Curiozitatea despre lumea din afara
despre care William Adams a discutat cu Ieyasu a fost acum înlocuita de "sakoku":
politica de izolarea sau de "țară închisa"
Japonia a rămas izolată pentru mai mult de 200 de ani.
Europenii au risipit orice șansă de comerț cu Japonia
datorita obsesiei lor religioase.
Mulți au caracterizat decizia japoneză de inchidere a usilor cu lumea exterioară
ca una din cele mai mari greșeli istorice.
Ce ridicol!
Britanicii, în același timp, au plecat și au creat un imperiu mondial.
Dar există si o alta fatada.
Politica țării-izolate a dat japonezilor 250 de ani de pace.
Armele practic au dispărut.
Nu au avut nici una din catastrofalele epidemii care au devastat alte țări.
Si mai presus de orice, intensitatea culturii japoneze.
"Japaneseness" din Japonia inseamna
cladirile sale, mancarea sa, gustul sau, arta sa.
Intr-adevăr toate provin din această perioadă, mai ales.
Deci, daca aceasta este una dintre marile greșeli istorice,
aceasta a fost cea mai grava.
Primul englez care a îmbrățișat cultura japoneză, William Adams,
are încă o amintire frumoasa în Japonia.
Acest memorial dedicat lui este într-o zonă din Tokyo numita Anjin-Cho,
în memoria lui Anjin-san, Dl. Navigator.
Dar regresul Japoniei nu a putut opri dezvoltarea comerțului mondial.
Antreprenorii europeni au gasit ceva nou si puternic pentru a face bani:
companiile.
Rivalitatea lor doar a facut sa creasca competiția pentru bunuri rare și exotice.
Ghimbir, cuișoare, scorțișoara,
călătoresc în jurul lumii, făcând averi pentru comercianti.
Și mai era un condiment, fabulos de scump din Europa pana în India,
care era cel mai prețuit, care se zvonea a fi un leac pentru ciuma:
nucșoara.
Dar nucșoara crestea numai în câteva insule minuscule,
"strivite" între Borneo și Noua Guinee:
I-le Banda.
Olandezii controlau nouă din cele zece insule, cu forturi, nave și mii de oameni.
Englezii controlau doar una, prima lor colonie:
Insula Run.
Încă arata foarte mult ca în 1600:
o bandă de doar trei km de dealuri abrupte și copaci de nucșoară.
Dar în acele zile, cu un singur sac de nucșoară ai fi putut cumpara o casă la Londra.
La cursa a participat prima corporație multinațională din lume:
Compania Indiilor de Est din Londra.
În ianuarie 1617, rolul lui Nathaniel Courthope era ca insula sa faca fata concurentei olandeze.
Si-a asezat tunul intr-o bresa a recifului.
Avea două nave.
Rivalul olandez, Compania Olandeza a Indiilor de Est, avea o duzină.
Aceasta arata ca o bătălie navală tradiționala.
Este o adevărata preluare ostila a unei corporatii !
Compania Olandeza a Indiilor de Est
domina comerțul mondial de nucșoară și alte condimente.
Viitorul apartinea olandezilor!
În ceea ce-i priveste pe britanici, erau, sincer, "mici copii".
Amsterdam era sediul Companiei Olandeze a Indiilor de Est: V.O.C.
Olandezii au depășit portughezii și spaniolii
în comerțul de condimente asiatice, dintr-un bun motiv.
Spre deosebire de regii spanioli, care si-au cheltuit bogăția,
comercianții olandeze s-au adunat în companii
și profitul l-au reinvestit în si mai multe nave, mai multe expediții,
astfel incât, in curând, au avut cea mai mare flota de pe glob.
Cu nimic altceva decat apa de ploaie să bea pe Run,
o navă engleză încerca să scape de blocada pentru a obține apă proaspătă.
Dar a fost capturata.
În final, unii dintre oamenii lui Courthope au dezertat, luând ultimul vapor.
Singurul mijloc de scapare plecase.
Au urmat luni dificile.
Apoi, un dezertor din marina olandeză a aparut de nicaieri și a cerut protecție.
Courthope îl accepta...
...deși oamenii lui erau circumspecti.
Englezii au supraviețuit cu apa de ploaie și resturi mai mult de trei ani.
În tot acest timp, dezertorul olandez a trăit liniștit printre ei,
până cand Courthope a primit un mesaj.
Era de la insularii bastinasi Banda care se ofereau sa lupte impotriva olandezilor.
În noaptea de 18 octombrie, 1620, Courthope s-a dus sa intalneasca rebelii.
Dar dezertorul a reușit în cele din urmă în actul său de spionaj corporativ.
Olandezii il așteptau pe Courthope.
Nathaniel Courthope nu a mai fost văzut niciodată.
Cu seful disparut, englezii s-au predat.
Comerțul englez cu nucșoară s-a terminat.
Compania Olandeza a Indiilor de Est
era in curs de a deveni cea mai mare putere comercială din lume.
Dar ultima rezistența eroica a lui Nathaniel Courthopea din prima colonie britanica,
a mai avut o consecinta.
Când britanicii și olandezii în cele din urmă au incheiat un tratat de pace,
britanicii au putut cere ceva în schimbul predarii dreptului asupra lui Run.
Și ceea ce au primit, au fost drepturile asupra altei neinsemnate insule mici,
de cealaltă parte a lumii:
se numea Manhattan.
Și o anumită parte de capitalism se desfășoară acolo, chiar și astăzi.
În Olanda, noua avere din comertul cu condimente a produs o nouă clasă de oameni:
clasa de mijloc.
Iar cu banii căuta simboluri ale statutului:
moda...
picturi...
porțelan.
La 1 februarie 1637, un comerciant olandez de textile, numit Pieter Wynants,
si-a invitat familia extinsă la masa de prânz de duminică in casa lui din Haarlem.
Subiectul conversație în acea zi a fost ultima nebunie: lalelele.
Totul a început cu câtiva cunoscatori super-bogati,
încântati de petele și picaturile de culoare
de pe petalele unei flori admirate de secole.
Cele mai rare și mai scumpe erau pline de culoare și linii,
rezultatul unui virus al bulbilor.
Nu știi niciodata când ajungi la o aberație frumoasa care face o gramada de bani!
Olandezii au început cumparand bulbi de lalele, ca pe biletele de loto.
Cunosteau totul despre speculații.
Comerciantii olandezi au creat prima Bursa de Valori din lume în Amsterdam, în 1607.
Dar piața în plină expansiune de bulbi de lalele însemna ca oricine putea face avere.
În timpul mesei, Hendrick Jan Wynants a sugerat lui Geertruyt Schoudt
că ar trebui să cumpere un kilogram de bulbi de lalele de la el
pentru 1.400 de florini, cam cat prețul unei case.
Geertruyt fost reticenta, dar ispitita.
In toata Europa, olandezii erau renumiti pentru dragostea lor fata de jocurile de noroc
și lalelele păreau un pariu sigur.
Prețurile creșteau în fiecare zi.
Vânzarea lalelelor, de obicei, se facea în camerele din spate a tavernelor,
ca "Strugurele de Aur", din Haarlem.
Fiecare rundă de vânzare începea cu o rundă de vin, plătita de vânzător.
Mulți cumpărători nu aveau bani să plătească bulbii.
Doar isi faceau o noua datorie.
Și cu cât beau mai mult, cu atât mai repede cresteau prețurile.
A fost prima mare bulă speculativă din lume.
O jumătate kilogram de lalele se schimba pe o casa, o fermă, o pereche de nave.
Acești oameni arata normal, dar fusesera cuprinsi de o boala a creierului:
care se chema "mania lalelei".
Geertruyt ezita încă, cand un alt invitat, Jacob de Block,
s-a oferit să-i fie garant timp de opt zile, pana cand ea strange toti banii.
În cele din urmă, cu aceast aranjament fara risc...
Apoi, un alt invitat a oferit lui Geertruyt 100 florini profit pe loc
dacă isi vinde bulbii direct prin el.
Dar sustinator ei, Jacob de Block, și soția sa, au convins-o să pastreze bulbii.
Ei știau că dacă nu-i plăteste la timp,
lalelele ar fi ale lor la prețul de peste opt zile.
Și cum prețul lalelelor creștea in fiecare ora...
...Block ar putea face un profit frumusel.
Două zile mai târziu, vânzările de bulbi urcau încă nebuneste.
Banii și vinul curgeau in valuri...
până cand adjudecătorul a încercat sa vanda o jumătate kilogram de Witte Croonen,
bulbi de lalea alba, care se vindeau cu 1250 de florini.
Atunci s-a întâmplat ceva ciudat: nu erau cumpărători.
A încercat la 1.200 de florini.
1.150?
1.100.
1.000 de florini?
Febra a incetat.
Pacientul s-a trezit.
Putini oameni doreau cu adevarat toti acesti bulbi:
ii cumpărau doar pentru a-i vinde din nou.
Și astfel, in minutul in care încrederea a slabit,
aceasta minunata stare de ebrietate optimista a trecut.
Toată lumea era disperata in încercarea de a scăpa de ele.
Vindem! Vindem! Vindem!
Aceasta se întâmplă în toate bulele speculative,
fie că este vorba de Wall Street Crash sau de bula.com.
Toate se termina la fel.
<< Fss! >>
Piata lalelelor s-a prăbușit în doar patru zile.
Familia Wynants curând a chemat un avocat.
Fiecare si-a spus versiunea lui despre ce promisesera la acest prânz de duminică.
Jacob de Block și soția sa negau ca s-au oferit sa o ajute pe Geertruyt.
Ea ramasese cu bulbii.
Nu se stie dacă le-a văzut vreodată floarea.
Dar "laleau-mania" nu a distrus sistemul olandez:
bursa de valori, companiile, comertul și dorința de a specula.
Noi o numim capitalism.
Și a durat mult mai mult decât imperiile europene
și a avut o valoare infinit mai mare decât tot aurul și argintul jefuit de Europa.
A început aici.
Și lalele?
Ei bine, olandezii le-au transformat într-un comerț de export, pe care il domina astăzi.
În mai puțin de un secol și jumătate,
europenii au trecut de la piraterie, la întreprinderile private.
S-au răzvrătit împotriva bisericii.
Au dominat comerțul mondial.
Si unii au devenit bogati.
Acum, aceste modificări ar trebui sa aiba consecințe neașteptate in toata lume.
În episodul următor din această istorie a lumii:
monarhii răsturnate...
sclavi rebeli...
...medicina și tehnologia fac viața mai bună pentru milioane de oameni.
Epoca Luminii.
Epoca Revoluției.
Daca doriti sa stiti mai multe despre trecut, puteti comanda brosura gratuita numita
"Cum sa stiu despre aceasta?"
Doar telefonati la:
Sau duceti-va pe:
și urmați link-urile Open University.
(: SDR :)